![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEi_ZuK6ttiY09BgQENMa2UgvvgxrpOBaAHmcU08EBffbt_JKXxm_BdoQaTjRQTqBQ_GT3CIGStYWagS9n6McrumNdv6PqzVD3Pnd27O-xh3PMMbCdQcHEtOyV7QxHZ8vveYj0SIoAdUVvMZ/s320/ionRoata_dfgr.jpg)
Anecdotă tipărită prima oară în Albumul macedo-român, Bucureşti, 1880; retipărită în Convorbiri literare, 1885, nr. 11, 1 febr. Textul de faţă a fost reprodus după volumul Ion Creangă, Poveşti şi povestiri, Editura "Minerva", Bucureşti, 1987.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEibtybFlJsi9PyIonY5ILk6ENw39R5ah2_skOiMxAVORAtf6uQzAlo4L1WrTOpr7X-40e2-N21KxBnFdUWjK1TIBPJ76a2SsMTZ2_kYiUdYQYeQCReQj5z-7DB3kpf4pOnS7o4l4KatPiZR/s320/Roata_cop.gif)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjSvtBp3runp7Lj2JI-EMnT_ojOGhGk0CoMsmk1I2ltTLpl76YTopyiDW32cd9hXs2qEqjkNhWEoT-yceFHB9Ismj__Kvu4GIDMdRnEb-Qkm6lnuFulfC9YY6QmFp3n79AN5UuaBAjP2zVz/s320/Roata_02.gif)
— Vom şti, cucoane, dacă ni-ţi spune, răspunse cu sfială un ţăran mai bătrân, scărpinându-se în cap.
— Apoi, iaca ce, oameni buni: de sute de ani, două ţări surori, creştine şi megieşe, Moldova noastră şi Valahia sau Ţara Muntenească, de care poate-ţi fi auzit vorbindu-se, se sfâşie şi se mănâncă între dânsele, spre cumplita urgie şi peire a neamului românesc. Ţări surori şi creştine, am zis, oameni buni; căci, precum ne închinăm noi, moldovenii, aşa se închină şi fraţii noştri din Valahia. Statura, vorba, hrana, îmbrăcămintea şi toate obiceiurile câte le avem noi le au întocmai şi fraţii noştri munteni. Ţări megieşe, am zis, oameni buni; căci numai pârăuaşul Milcov, ce trece pe la Focşani, le desparte. "Să-l secăm dar dintr-o sorbire" şi să facem sfânta Unire, adică înfrăţirea dorită de strămoşii noştri, pe care ei n-au putut s-o facă în împrejurările grele de pe atunci. Iaca, oameni buni, ce treabă creştinească şi frumoasă avem de făcut. Numai Dumnezeu să ne-ajute! Înţeles-aţi, vă rog, oameni buni, pentru ce v-am chemat? Şi dacă aveţi ceva de zis, nu vă sfiiţi; spuneţi verde, moldoveneşte, ca la nişte fraţi ce vă suntem; că de-aceea ne-am adunat aici, ca să ne luminăm unii pe alţii şi Dumnezeu să ne lumineze pe toţi cum a şti el mai bine!
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgFE5zAHgAtzenSM0XG3TVFAGsHLXFbh2CY0PZG4muF0u33QbXvcRIIUTABYcuPCW-kuzvjqJPZIFPnRZTqOi9pwWKCZXMqlIaJCh1m_v5Jq-IDlFkVNlgo3ECtgUywc6Clpde37nlpwbV0/s320/Roata_01.gif)
— Înţelegem, cucoane, aşa a fi, răspunseră câţiva ţărani mai ruşinoşi; că, dă, nu-ţi şti dumnevoastră ce-i pe lume, noi, ţărănimea de la coarnele plugului, avem să ştim ce-i bine şi ce-i rău?...
— Ba eu, drept să vă spun, cucoane, n-am înţeles! cică zise cu îndrăzneală unul dintre ţărani, anume Ion Roată. Ş-apoi, chiar dacă ne-am pricepe şi noi la câte ceva, cine se mai uită în gura noastră? Vorba ceea, cucoane: "Ţăranul, când merge, tropăieşte, şi când vorbeşte, hodorogeşte", să ierte cinstită faţă dumnevoastră. Eu socot că treaba asta se putea face şi fără de noi; că, dă, noi ştim a învârti sapa, coasa şi secera, dar dumnevoastră învârtiţi condeiul şi, când vreţi, ştiţi a face din alb negru şi din negru alb... Dumnezeu v-a dăruit cu minte ca să ne povăţuiţi şi pe noi, prostimea...
— Ba nu, oameni buni; s-a trecut vremea aceea, pe când numai boierii făceau totul în ţara aceasta ş-o storceau după plac. Astăzi toţi, de la vlădică până la opincă, trebuie să luăm parte la nevoile şi la fericirea ţării. Muncă şi câştig, datorii şi drepturi pentru toţi deopotrivă.
Le spuse boierul apoi despre originea românilor, cum şi de cine au fost ei aduşi pe aceste locuri; despre suferinţele lor şi cum au ajuns a fi dezbinaţi şi împrăştiaţi prin alte ţări. Le dă el pilde câte şi mai multe: cu smocul de nuiele, cu taurii învrăjbiţi şi, în sfârşit, se sileşte bietul creştin din răsputeri a-i face să înţeleagă care sunt roadele binefăcătoare ale Unirii, aducându-le aminte că tot "pentru unirea tuturor" se roagă şi sfânta biserică, în toate zilele, mai bine de 1.850 de ani.
— Ei, oameni buni, cred că acuma aţi priceput!
— Priceput, cucoane, cât se poate de bine, răspunseră mai toţi. Dumnezeu să vă ajute la cele bune!
— Ba eu tot nu, cucoane, răspunse moşul Ion Roată.
— Dumnezeu să mă ierte, moş Ioane, dar dumneta, cum văd, eşti cam greu de cap; ia haidem în grădină, să vă fac a înţelege şi mai bine. Moş Ioane, vezi colo, în ogradă la mine, bolovanul cel mare?
— Îl vedem, cucoane.
— Ia fă bine şi adă-l ici, lângă mine, zise boierul, care şedea acum pe un jilţ în mijlocul ţăranilor.
— S-avem iertare, cucoane, n-om putea, că doar acolo-i greutate, nu şagă.— Ia cearcă şi vezi.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEi29yfjkh4QyquJpKipRErNAySJfq1CePcGChXhrjGhEoazUibpc6mRxkKZSXlA9Q8Ewai1ekrAPzoFP7P54k_0y2CfmtLZb9cL6U2r6WDABcy3JJ87NqqrVuBfaucUZS7uor4HeUq2O86P/s320/Roata_03.gif)
— Ia du-te şi dumneta moş Vasile, şi dumneta, bade Ilie, şi dumneta, bade Pandelachi.
În sfârşit, se duc ei vro trei-patru ţărani, urnesc bolovanul din loc, îl ridică pe umere şi-l aduc lângă boier.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEj7z_m0buVfwjFEpHOKBwcpcStoYs-HbxTPY2_92DNAxEi1oGnZPZEBNjczQ-36lOEqeTFg2Y3qgxQ9CJnHLzo_GnABsliyOaa3XnPiLzYYgdFs-7X3qwUvqY_-le2CkFHr_aXFJTJ1LLLz/s320/Roata_04.gif)
Unde-i unul nu-i putere,
La nevoi şi la durere;
Unde-s mulţi, puterea creşte,
Şi duşmanul nu sporeşte.
Aşa şi cu Unirea, oameni buni! Credeţi dumnevoastră că, de-a ajuta Dumnezeu a se uni Moldova cu Valahia avem să fim numai atâţia? Fraţii noştri din Transilvania, Bucovina, Basarabia şi cei de peste Dunărea, din Macedonia şi de prin alte părţi ale lumii, numai să ne vadă că trăim bine, şi ei se vor bucura şi ne vor iubi, de n-or mai îndrăzni duşmanii, în vecii vecilor, a se lega de români. D-apoi fraţii noştri de sânge: franţujii, italienii, spaniolii şi portughezii, ce aşteapt? La orice întâmplare, Doamne fereşte, stau gata să-şi verse sângele pentru noi... Unirea face puterea, oameni buni. Ei, acum cred c-aţi înţeles şi răsînţeles.
— Ba eu unul, să iertaţi dumnevoastră, cucoane, încă tot n-am înţeles, răspunde moş Roată.
— Cum se face asta, moş Ioane? Mai bine ce v-am tălmăcit, şi un copil putea să înţeleagă.
— Mai aşa, cucoane, răspunseră ceilalţi.
— Moş Ioane, zise acum boierul, cam tulburat de multă oboseală, ia spune dumneta, în legea dumitale, cum ai înţeles, cum n-ai înţeles, de când se face atâta vorbă; să auzim şi noi!
— Dă, cucoane, să nu vă fie cu supărare, dar de la vorbă şi până la faptă este mare deosebire... Dumnevoastră, ca fiecare boier, numai ne-aţi poruncit să aducem bolovanul, d-ar n-aţi pus umărul împreună cu noi la adus, cum ne spuneaţi dinioarea, că de-acum toţi au să ieie parte la sarcini: de la vlădică până la opincă. Bine-ar fi dac-ar fi aşa, cucoane, că la războiu înapoi şi la pomană năvală, parcă nu prea vine la socoteală... Iar de la bolovanul dumnevoastră am înţeles aşa: că până acum noi, ţăranii, am dus fiecare câte-o peatră mai mare sau mai mică pe umere; însă acum suntem chemaţi a purta împreună tot noi, opinca, o stâncă pe umerele noastre... Să dea Domnul, cucoane, să fie altfel, că mie unuia, nu mi-a părč rău.
La aceste vorbe, ţăranii ceilalţi au început a strânge din umere, a se uita lung unul la altul şi a zice:
— Ia, poate că şi Roată al nostru să aibă dreptate!...
Iar boierul, luându-i înainte cu glume, a înghiţit găluşca şi a tăcut molcum.
In onoarea lui Alexandru Ioan Cuza, s-a dorit a se intemeia un oras care sa-i poarte numele. A fost aleasa o suprafata de teren in apropiere de Alexandria, a fost impartita in parcele egale, cu strazi pependiculare dupa noile modele urbanistice. Proiectul a fost abandonat ulterior si in locul respectiv a aparut localitatea Buzescu. Traversand-o astazi te amuteste imaginea zecilor de palate cu turnulete, perfect aliniate, ce respecta modelul urbanistic de acum 150 de ani,dar esti urmarit la randul tau de privirile localnicilor amestecati printre cai, masini puternice de ultima generatie si puradei... "Unirea face puterea", cum spunea mos Ion Roata...
RăspundețiȘtergereDe la muzeul virtual al apei ploiesti despre Mos Ion Roata si Unirea, la 10:03
La Ploiesti vestea alegerii ca domnitor a lui Alexandru Ioan Cuza a fost intampinata cu mare bucurie iar localurile publice, dar si aproape toate casele din oras au fost impodobite cu covoare si au fost iluminate. O orchestra a cantat vreme de 12 ore, manifestatiile continuand si pe 25 ianuarie. Peste doua saptamani in zilele de 7-8 februarie, a avut loc prima vizita a domnitorului in drumul sau spre Bucuresti. Portile casele proaspat varuite au fost impodobite cu brazi adusi de la munte, cu scoarte si covoare. Dupa ce trasura domneasca a fost intampinata la Mizil de carmuitorul judetului si la bariera Bucov de primarul orasului, Cuza a vorbit miilor de oameni adunati in piata orasului, fiind ovationat si aplaudat continuu. Noaptea a fost gazduit in casa Nedelcovici din piata ce va purta numele domnitorului (piata a disparut odata cu ridicarea magazinului "Omnia") I.L.Caragiale isi aminteste ca "a doua zi l-au dus cu toata lumea pe jos, imprejurul si in urma trasurii, mergand la pas, pana la Barcanesti, la cativa kilometrii de oras. Asa entuziasm n-am mai vazut de atunci..."
De la muzeul virtual al apei ploiesti despre Mos Ion Roata si Unirea, pe 24.01.2011
am republicat postarea si am pierdut comentariile, de aceea le-am repus eu. multumesc!
RăspundețiȘtergereCu placere! De cate ori am ceva cu adevarat interesant sau mai putin cunoscut comentez...altminteri spun ca Herta Muler :
RăspundețiȘtergere" Cand tacem, devenim dezagreabili-cand vorbim, ajungem ridicoli "...